Kära nån, mamma. Det är inte likt dig att möta vid tåget.
Min vän, jag kör dig direkt till huset.
Vi åker hem och byter om och återvänder till middagen.
Vet vi när hon reste i går?
Inte precis. Vi andra var på ridtävlingen.
- Vi hörde när vi kom tillbaka. - Vad ska vi säga nu, då?
Jag har legat vaken hela natten. Det finns bara en sak att göra.
Vi måste berätta för Cora.
Är inte det att svika ett förtroende?
Om nåt händer Edith och Cora får reda på att vi visste hela tiden,
förlåter hon oss aldrig.
Jag skulle förstå henne.
Det är hennes rättighet som mor.
Men du tänker inte tala om det för Robert? Han är Ediths far.
Han är man. Män har inga rättigheter.
De ringde till Lady Rosamund igår kväll.
Hon är på väg hit nu.
Det måste vara svårt att ha nattgäster här
och ännu fler middagsgäster med tanke på allt.
Det vore nog svårt att ändra utan att tala om skälet.
Det blir en underlig tillställning i kväll.
Vi vet fortfarande ingenting.
Jo, att hon är i London.
Enligt stinsen köpte hon biljett till King's Cross.
Men var kan hon gömma sig?
Vi känner att vi tränger oss på.
- Det är bäst att vi åker. - Varför?
Dicky Merton och Sinderbys med son kommer när som helst.
Vi kan uppskjuta deras besök.
Nej. De ser så fram emot det.
- Du gör det, menar du. - Vi ändrar inget.
Vi låtsas att Edith har åkt bort, helt enkelt.
Så hemskt oroligt för er. Jag beklagar.
Varför allt ståhej? Edith har rest bort. Än sen?
Vi tre borde ta en promenad och låta dem prata i fred.
Tony kan guida oss. Han känner nog till trädgården rätt bra nu.
Vi behöver nog lite frisk luft.
Vi följer exemplet och låter Cora visa oss trädgården.
Vad ska det tjäna till?
När jag säger att vi behöver frisk luft så menar jag det. Cora?
Om du vill, så.
Mary, du kan ta hand om barnen när de kommer.
Givetvis.
Det är en person vid porten, milady.
En mrs Drewe från Yew Tree Farm.
Hon är angelägen att träffa er.
Visa henne till mitt vardagsrum.
Förlåt, mamma. Gå ni utan mig.
Jag kan följa med på promenad.
Varför skulle jag vilja promenera?
Jag går in och byter om.
Jag smyger upp på övervåningen.
Vi ses till middagen.
Inte om jag ser dig först.
Jag förstår inte.
Ni går så bra ihop,
och du är mycket mer avslappnad med henne än med Mary.
- Ja. - Medge att det är underligt.
Mary försöker bryta med dig och Mabel är hopplöst kär i dig.
Jag vet, men du förstår, jag kan inte bryta med Mary.
Inte nu.
Varför inte?
Det får räcka som förklaring att det inte vore hedersamt.
Du förstår väl att jag vet mycket väl vad du pratar om?
Men det är väl upp till Mary?
Det är inte vad hon vill.
Inte egentligen.
Såg hon ut som en kvinna i dag
som försöker bli kvitt en friare?
Du blandar ihop hennes instinkt, som är att hålla alla män på halster,
med hennes önskan, som är att bryta.
Jag är inte övertygad.
Jag önskar att du vore det, för allas skull.
Vem var brevet från?
Mr Brook, han har fått nytt jobb i Salford,
så han vill inte hyra längre.
Vi måste hitta en ny hyresgäst, tusan också.
Var inte otacksam.
Jag välsignar din mor varje dag för att vi fick ärva huset.
Med egendom följer valmöjligheter.
Så vad ska vi göra?
När han har flyttat begär vi ledigt
och far dit och ser i vilket skick det är. Sen planerar vi.
Varför ler du?
För när jag ser problem, ser du bara möjligheter.
Visste ni det båda två?
Enligt mrs Drewe visste Rosamund att du hälsade på barnet med Edith.
- Ja. - Men du talade inte om det för mig?
Att jag har ett tredje barnbarn?
Edith bad mig hålla tyst.
Nu blir den märkliga resan till Schweiz mer begriplig.
Vad annat kunde jag göra? Hon vägrade att göra sig av med det.
- Göra sig av med det? - Det var hennes idé.
Men till slut kunde hon inte genomföra det.
Och hur mycket visste du?
Inte riktigt så mycket.
Jag visste varför de var i Schweiz.
Jag trodde att hon lämnade barnet där.
Det var tanken.
Edith höll inte fast vid den.
Var det aldrig aktuellt att involvera mig,
hennes egen mor?
Du, Rosamund, såg den lilla flickan
men tyckte inte att det rörde mig också?
Vi ville hålla det hemligt,
att så få som möjligt skulle veta.
Vad har förändrats? Vad fick henne att resa bort?
Vi visste väl alla att mr Gregson var död,
men bekräftelsen måste ha varit mycket skakande.
Och mrs Drewe var besvärlig.
Barnet kunde inte stanna där länge till.
- Så vi tänkte... - Vad tänkte ni?
Att det vore bättre och säkrare om flickan skickades utomlands.
Så var det alltså. Edith fick höra att hennes barn skulle tas från henne.
Tänker du berätta för Robert?
Nej. Jag håller med om en sak.
Vi har inte rätt att avslöja det.
Vi måste hitta Edith på nåt sätt
och fråga vad hon själv vill.
Milady.
Förlåt att jag stör.
Vad är det, mrs Hughes?
Ni kan ha glömt bort det,
men kanske minns ni att jag gav er en tågbiljett
när vi kom till London till lady Roses bal?
Det var en returbiljett
som jag fann i fickan till mr Bates överrock.
Visst minns jag det.
Ni har inte lagt den i förvar nånstans?
Hur så?
För att vi tog miste.
Den bevisar inte att mr Bates reste till London
dagen då mr Green dog, utan motsatsen.
Han köpte biljetten i York men ändrade sig,
och därför användes den aldrig.
Så den bevisar hans oskuld, inte hans skuld?
Det stämmer.
Tyvärr brände jag upp den.
Atticus!
- God dag, lord och lady Sinderby. - God kväll, Rose.
Känner ni min kusin?
Givetvis. Vi beundrade ditt mod i går.
Mod eller dumdristighet.
Kom och träffa mamma och pappa.
Ärligt talat är vi mitt i ett drama
som jag ska berätta om, men säg inget.
Vår första hemlighet.
Det här är kallt, så ta upp det men ha locket på tills det serveras.
Ska vi jobba på Fåfängans marknad när du är klar?
- Jag vet inte. - Jag kan fråga senare.
Lord Merton har kommit, så alla är här.
Jag säger till när ni är klar.
Det kommer att vara färdigt i tid.
- Så dyster du är. - Är jag?
Säg inte att din entusiasm för lärande har tagit slut.
Kanske. Har ni läst tidningarna på sistone?
Jag önskar att jag hade tid.
Mr MacDonald verkar halta från ena krisen till den andra.
De skulle göra så mycket när de kom till makten,
den första Labourregeringen! Nu undrar jag om den håller året ut.
- Ta det inte personligt. - Men det gör jag.
När jag tänker på det, verkar vi vara fångade
i ett system
som varken ger oss värde eller frihet.
- Tala för dig själv. - Det gör jag.
Nu undrar jag om det är värt besväret att förkovra mig.
Vad tjänar det till?
Nu kommer de in.
Miss Baxter.
Ni anser väl att jag har orsakat problem för er båda.
Jag vet inte vad ni menar.
Jo, det gör ni. Jag sa att jag inte hade några bevis.
Jag gav dem inget som håller i rätten.
Varför måste ni säga nåt alls?
Jag var i ett svårt läge.
Och nu har ni försatt oss i ett.
Jag är väldigt ledsen.
Verkligen.
Jag har skor att rengöra.
Trivs ni i Yorkshire?
Först måste vi och Yorkshire vänja oss vid varandra.
Men ni har inte mött på några oöverstigliga hinder?
Lord Grantham, vi vet båda vad vi har att kämpa mot. Men vi är vana.
Oss får ni inga problem med.
Lady Granthams far var judisk.
Det är inte alltid en garanti för tolerans,
så det är en lättnad att höra er säga det.
Atticus verkar mycket förtjust i er niece,
och jag måste säga
att hon är mycket charmerande.
Vad säger lord Sinderby om det?
Han behöver tid att finna sig tillrätta.
Övervägde er mor aldrig att konvertera?
Jag tror inte det.
Var det besvärligt
att ha en annan religion än er far?
Inte vad jag minns.
Men ni skäms inte för honom?
Lord Sinderby, får jag påpeka att vi aldrig bytte efternamn.
Det var min farfars beslut.
Jag tänkte byta tillbaka, men familjen kände sig engelsk
och ville förbli engelsk.
Har du äntligen bestämt om du ska resa?
"Äntligen" är rätt ord,
men jag vill vara säker på att jag gör det rätta.
Jag vill inte slita upp Sybbies liv och sen ångra mig.
Alla vill att du ska stanna.
Det gör det bara svårare.
Lord Grantham sa att Gregson lät lady Edith ärva förlaget.
Det stämmer.
Borde ingen ringa kontoret?
Går hon inte dit?
- De borde veta var hon finns. - Givetvis.
- Så klipsk du är. - Är jag?
Det verkade rätt uppenbart.
Din mor och Robert verkar trivas.
Hon är inte problemet.
Det är min far som är en hård nöt.
I min familj är det tvärtom.
Far är jätterar och mor är nöten.
Då får vi knäcka dem mot varandra.
Märkligt hur en del gifter sig och gifter om sig,
men vi kan inte klara av det en gång.
Du talar med fel person nu.
Tony, förlåt om det känns som om jag följer dig landet runt,
men jag kan inte ge upp riktigt än.
Vi skulle bli lyckliga om du lät oss.
Men jag förblir olycklig om jag vägrar?
Min mor brukade säga att när allt kommer omkring
är lycka en fråga om val.
En del väljer att bli lyckliga.
Andra väljer en livsväg som bara leder till frustration och besvikelse.
Och jag tillhör de senare?
Det hoppas jag verkligen inte. För min skull.
Jag har ett litet tillkännagivande.
- Är du säker? - Ja.
Jag borde väl tala om
att lord Merton och jag har beslutat att gifta oss.
Så underbart!
En skål är på sin plats.
Skål för mrs Crawley,
eller ska jag säga
den blivande lady Merton?
Blivande lady Merton!
Blivande lady Merton.
Det var förstås det sista jag hade väntat mig.
Jag tvingade henne.
Han charmade mig,
och jag är väldigt glad för det.
Vad är det, farmor?
Jag är bara orolig för Edith.
Jag förstår inte varför.
Kära du, avsaknad av medkänsla
kan vara lika vulgär som överdriven sorg.
Daisy. Har du bestämt dig?
Ska vi diskutera miss Becky Sharps laster?
Jag är trött. Jag går och lägger mig. God natt, mrs Patmore.
Vad var det där om?
Hon hoppades så på Labourregeringen
och känner sig besviken.
Men hon får inte ge upp.
Ni var inte så här intresserad när miss Bunting undervisade henne.
Jag ville inte störa en yrkesmänniska, men nu när hon är borta
vill jag hjälpa till om jag kan.
Ni verkar ha valt fel yrkesbana.
Tala med Daisy.
Hon lyssnar inte på mig.
Alldeles riktigt.
Och mr Mason?
Märkligt nog kan mr Barrow ha rätt för en gångs skull.
Han kanske kan prata med henne.
Låt mig tänka på saken.
Förlåt om jag verkar distraherad. Jag är så glad för er skull.
Jag vill ge en middag så att hon får möta mina söner.
Hon har träffat Larry tidigare.
Låt oss hoppas att hon har glömt.
Varför inte ha den här?
Vi kan bjuda farmor och alla andra.
Du är min gudfar
och Isobel är farmor till mitt barn.
Snälla, säg ja. Det känns så rätt, mamma.
- Visst, om ni vill. - Det vore mycket vänligt.
Bandet mellan våra familjer befästs.
Om vi bara kunde glömma den vånda som döljer sig bakom kvällen.
Du älskar andras hemligheter.
Inte nu längre.
Jag kan inte avslöja varför jag inte kan lämna Mary, men du skulle förstå.
Lova mig bara att du kämpar.
Vi måste gå, men det var så roligt. Jag hoppas att ni gästar oss nästa gång.
Hemskt gärna.
Nu är det väl bara att vänta och se.
Vi behöver inte skynda på dem.
De är båda mycket unga.
Jag skulle bli förtjust om det blev nåt av det.
God natt, lady Grantham,
lady Rosamund.
De umgås så otvunget med varandra.
- Det syns. - Men han släpper mig inte.
Du visar inte tydligt nog
att du vill det.
När han drar sig undan spelar du på hans hjärtesträngar.
Ge honom ett klart budskap, så går han. Jag lovar.
Vilket budskap då?
Vi kommer säkert på nåt.
Atticus säger att tidningens Londonkontor
säkert kan få kontakt med Edith.
Vi skulle ju inte berätta för nån.
- Han är ingen utomstående. - Givetvis inte.
Vi kan ringa i morgon, eller så åker jag dit själv.
Mr Aldridge ska gå nu.
Jag tar tåget i morgon.
- Jag följer med dig. - Inte jag.
Men jag kommer att oroa mig förfärligt. Lita på det.
Hur ska jag nånsin kunna lita på dig igen?
- Hon menar det inte, mamma. - Tvärtom.
Det är det ärligaste hon nånsin har sagt till mig.
- Varsågod. - Tack.
Är vårt liv onödigt komplicerat?
På vilket sätt?
Mrs Patmore ska köpa ett hus här uppe.
Varför inte sälja Londonhuset och göra detsamma?
Vi kan hyra ut det så länge vi vill jobba på Downton.
Och bo där när vi får pension?
En gång hade vi en dröm
om ett litet hotell här i trakten.
Och betalningen för ett litet Londonhus skulle räcka till ett stort hus här uppe.
Jag avskyr att säga hans namn,
men känner du att hela affären med mr Green är avslutad?
För oss, menar jag.
De verkar ha accepterat att jag var i York hela den dagen,
och miss Baxter har inte gett dem mer att gå på.
Så vågar vi planera för framtiden igen?
- Som vanliga människor? - Betyder det vad jag tror?
Du valde ju att tro mig när jag sa att den där anordningen var lady Marys.
Jag tror dig. Jag vet inte varför hon hade den,
- men jag tror dig. - Då så.
Tror du att det är nåt fel på oss?
Nej-
Det tar längre tid för en del, helt enkelt.
Vad skulle jag göra utan dig?
- Kom de iväg? - Med nöd och näppe.
Tåget var försenat, som tur var.
Och det blir inte Tony?
Jag tror inte det.
- Eller Charles? - Han backade ur före mig.
Nåväl.
Jag antar att din gamle fars åsikter i såna frågor
- inte betyder nåt? - Tyvärr inte.
Och jag mindes just att jag lovade att hälsa på farmor.
Så Tony blir inte min nästa svärson, antar jag.
Jag tror inte det.
Synd.
Det hade glatt mig så, men tyvärr.
Du är inte dig själv, eller hur, vännen?
Och du? Vi vill inte att du förblir ensam hela livet.
Bara jag tar nån som delar era värderingar.
Nån som är vänligt inställd till oss är inte riktigt samma sak.
Nej. Du har rätt.
Och jag klandrar er inte för att miss Bunting reste.
Jag ville inte tillbringa resten av livet med att slåss.
Men nåt har förändrats. Jag känner det.
Lika bra att jag säger det. Jag har skrivit till min kusin i Boston.
Han klarar sig bra där, och jag bad honom om råd.
Jag förstår.
Jag beklagar om mitt dåliga uppförande orsakade det här.
Du behöver inte be om ursäkt.
Jag är som jag är och du är som du är.
- Och aldrig mötas de två? - Det vill jag inte säga.
Jag håller av er alla, ska du veta.
Det blir svårt att skiljas.
För oss också.
Men vi vet inte om lady Edith kommer hit i dag.
Det är redan tedags och kontoret stänger kl. 18.00.
Då väntar vi till kl. 18.00.
Och vi kommer tillbaka i morgon
och varje dag tills hon dyker upp eller talar om var hon är.
Räcker det om vi meddelar henne att ni vill träffa henne?
Nej. Det räcker inte.
Du berättade, eller hur?
Du svek ditt löfte.
Nej, 139...
- Mrs Drewe kom till godset. - Vad ville hon?
Hon kände sig utnyttjad av dig.
Jag medger att jag höll med henne.
- Jag kommer inte tillbaka. - Vi pratar inte om det här.
Kom hem till mig på middag.
Nej-
Nåväl. Då diskuterar vi det nu inför dina nya anställda,
så får de nåt att prata om.
Det finns en tesalong längre bort på gatan.
Hur mår ni, Spratt? Bra, hoppas jag.
Alla har sina problem, milady.
Kära nån.
Spratt hjälper till att träna upp min nya jungfru, Denker.
Hon har stora likheter med taxen, milady.
På vilket sätt?
Hon är helt oläraktig.
Spratt.
Var det nåt mer, ers nåd?
Det låter som problem. Är det värt att behålla Denker?
Skriv upp middag på fredag.
Då kommer Dicky Merton och hans söner.
Jag undrar om det är en god idé.
Isobel måste ju träffa dem nån gång.
Och Larry ställer inte till det för Tom igen. Inte nu när Sybil är död.
Vi får hoppas det.
Farmor, jag vet varför det här är svårt för dig.
Gör du?
Ja, men ge inte efter för det.
Ge efter för vad?
Isobel har alltid varit din skyddsling.
Hon ser upp till dig,
och i gengäld har du skyddat henne.
Har jag?
Ja, så givetvis känns det svårt
att hon ska bli en av countyts första damer.
Varför skulle det vara svårt?
Du behöver inte låtsas.
Era roller är ombytta.
Du, den gamla nåden i änkebostaden.
Isobel, en fin dam som styr över ett stort gods.
Men du måste sätta dig över det.
Är det vad du tror om mig?
Att jag bryr mig om hennes upphöjelse?
Du är inte direkt förtjust, eller hur?
Nej-
Men det är inte skälet.
Vad är det då?
Om du absolut vill veta,
så vande jag mig vid att ha ett sällskap,
en vän.
Nån att prata om saker med.
Du har ju oss.
Ni har era egna liv,
vilket är som sig bör.
Men Isobel och jag hade mycket gemensamt,
och det kommer jag att sakna.
Farmor, du har ju tårar i ögonen.
Jag har aldrig sett dig som lättrörd.
Inte jag heller.
Jag ångrar att jag berättade. Ta en bit kaka.
Och så mycket kan jag säga
att Isobel aldrig har sett upp till mig.
Vi släpper pinnarna tillsammans.
Färdiga! Gå!
Var är de?
Där är den!
- Jag vann. Jag vann! - Ja.
Önska dig nåt.
Älskling, vet du att tant Edith har rest till London?
Ja.
Jag har funderat på en sak. Tänk om vi skulle resa härifrån
till en plats långt bort, på andra sidan havet?
- Skulle du tycka om det? - Varför då?
Tja, för att
vi kanske kan få ett bättre liv där.
Varför då?
För att...
För att jag hoppas och ber att jag fattar rätt beslut.
Det är stallklockan. Dags att gå tillbaka.
Jag har en idé. Jag har talat med mrs Hughes,
men jag vill berätta för er.
Jag kan svära på att tågbiljetten inte var använd. Jag kan vittna om det.
Vad?
Jag såg biljetten i mrs Hughes hand när hon fann den i rocken.
Den var inte sönderriven utan hel. Jag såg den.
Gjorde ni det?
Läget har förändrats, miss Baxter.
De vet att mr Bates var i York den dagen.
Jag ville bara vara hjälpsam.
Vi vet hur hjälpsam ni är, miss Baxter.
Genom att berätta för polisen om oss.
Ursäkta. Jag kunde inte undgå att höra.
Miss Baxter säger det inte själv,
men hon är i ett svårt läge.
Tvärtom, hon säger det hela tiden.
Hon pratar inte om annat.
Mr Molesley, var snäll och ta bort speldukarna.
Jag går upp nu.
Jag följer med dig.
- Bry dig inte om dem. - Det går inte.
Jag tycker synd om dem.
Berätta då varför ni var tvungen att tala med polisen.
Jag skulle skämmas.
Du har tur. Jag kom nyss hem.
Hör noga på mig.
Jag har fått veta att jag ska följa med en delegation till Polen.
- Jag blir borta i flera månader. - En del har då tur.
Jag vill att du kommer till London i morgon.
Jag har saker jag måste göra
- på förmiddagen. - Det spelar ingen roll.
Jag behöver dig först kl. 19.00.
Varför då?
Mabel gav mig en idé till en lösning
en gång för alla.
Se till att komma.
Vilken klädsel?
Vardagskläder. Vi ska på bio.
Ring när du kommer till London.
Din vilja är min lag. Hej då.
- Jag är orolig för Isis. - Hur så? Vad är det för fel?
Hon ser hängig ut.
Fick ni tag på mr Stapeley?
Jag talade med hans fru, milord.
Han är borta till fredag.
Ska jag ta kontakt med nån annan?
Nej. Jag tar henne dit själv på fredag.
- Har gonggongen ringt? - Alldeles nyss.
Varför klä om? Det blir bara du, jag, Mary och Tom.
Låt inte tant Violet höra dig.
Var har du varit?
Jag drack te med Atticus. Vi möttes halvvägs i Ripon.
Det börjar visst bli allvar?
Jag håller tummarna.
Men, raring, ha inte för bråttom.
Men det vill jag. Jag vill ha bråttom.
Rose, det är ett stort steg. Särskilt med tanke på omständigheterna.
Du låter som lord Sinderby.
Jag såg att han inte var överförtjust.
Han vill inte att Atticus gifter sig med en kristen.
- Han har invändningar. - Förståeligt.
Han är en viktig person i deras gemenskap.
- Men du är väl inte emot det? - Givetvis inte.
Men du borde skriva till dina föräldrar.
- Pappa försöker inte stoppa mig. - Nej, det tror jag inte.
Och mamma hatar alla, så vad spelar det för roll?
Det är ändå bäst att inte låtsas att det blir enkelt.
Var är Marigold nu?
Hotellet ordnar med barnvakt när det behövs.
Får jag träffa henne?
Jag tror inte det. Inte i kväll.
Vad tänker du göra?
Ett tag lekte jag med tanken att emigrera till Amerika.
Var inte löjlig.
Varför är det löjligt? Hon är ju halvamerikan.
Jag tänkte lämna titeln bakom mig
och uppfinna en död make.
Då blir jag fru Vem som helst i Detroit eller Chicago,
där jag inte stöter på nån bekant.
Är det din plan?
Jag vill inte att förlaget ska förfalla,
men hur kan jag hålla ett öga på det i Amerika?
Och jag vill att Marigold växer upp som engelska.
Så vad är alternativet?
Uppfinna en död make här?
Det skulle aldrig gå i London.
Jag tänkte kalla henne min föräldralösa guddotter.
Jag har ett annat förslag.
- Jag vill att du tar hem henne. - Nej.
Jag vägrar bli den misslyckade.
Stackars galna lady Edith som miste både oskulden och förståndet.
Lyssna på mitt förslag.
Familjen Drewe måste motvilligt inse
att de inte har råd
att uppfostra sin väns barn.
Du har blivit förtjust i flickan,
och ber att hon ska få komma till de andra barnen på Downton.
Drewes plan var visserligen galen,
men det här är rent nipprigt.
Det skulle aldrig fungera.
- Pappa får aldrig veta. - Jag har funderat,
och jag håller inte med.
Det skulle ta tid för honom att vänja sig vid tanken,
- men det skulle nog gå bra. - Nej.
Han skulle se annorlunda på mig.
Nåväl.
Isåfall behöver han inte få veta.
Inte Mary heller.
Jag skulle inte stå ut med hennes överlägsenhet.
Ingen behöver veta som inte redan vet.
Din farmor, Rosamund, du och jag.
De andra får den uppdiktade historien.
Och hur genomför vi den här galenskapen?
En bondes fosterbarn dyker upp i Downtons barnkammare?
Folk adopterar hela tiden barn med olika bakgrund.
Du tänker verkligen göra det?
Jag ringer mr Drewe i kväll
från Belgrave Square och ber om hans hjälp.
Och hans fru?
Henne får han sköta.
Edith och jag reser hem i morgon.
Jag ber mr Drewe att möta vid tåget och ta hem Marigold.
Sen diskuterar vi familjen Drewes situation med familjen.
Slutligen hämtar Edith flickan
och tar hem henne helt öppet.
Dags att avsluta för i dag, mina damer.
Jag håller verkligen med.
Ett brev till er, mr Molesley.
Jag åker upp med lady Mary i eftermiddag, men bara över kvällen.
Det var kort varsel.
Jag vet, men det har hänt nåt.
Det är väl ingen idé att du tittar till huset.
Inte den här gången.
Vi väntar tills mr Brook har flyttat och åker dit båda två.
En inbjudan från mr Mason.
Vad? Min mr Mason?
Din mr Mason.
Du och jag är bjudna till gården på lunch i morgon
om vi kan komma ifrån.
Följ med, vet jag. Hennes nåd har nog inget emot det.
Vad angår det er?
Ni hjälpte mig fast jag hade varit nedrig mot er.
Ni förtjänar nåt trevligt.
Han har rätt. Det skulle göra er gott.
Men jag är inte bjuden.
Mr Mason blir glad om ni kommer, men får vi gå för mr Carson?
Det tror jag nog, om jag får sköta saken.
Han misstycker nog inför en stor middag.
Låt mig prata med honom.
Det är ju jag som får extra arbete.
Och kunde miss Baxter följa med oss?
Som mr Barrow säger.
Varför inte? Bara ni är tillbaka i tid.
Ni kan åka tidigt.
Jag förstår inte varför han skrev till mr Molesley.
Jag kanske har nämnt att han har hjälpt dig med dina böcker.
Jag skriver till honom nu och då.
- Ser du honom? - Inte än.
- Herregud, där är Mary. - Vad?
Där är mr Drewe. Vad ska vi göra?
Överlåt det åt mig.
Mr Drewe.
Kan ni hjälpa min mor med väskorna?
Min syster Mary är på plattformen.
Åk till nästa station och kom tillbaka. Jag betalar.
Såja, älskling, det är bara en lek.
- Så du fann henne. - Ja.
Jag förstår inte uppståndelsen. Jag ville vara i London några dagar.
Jag sa ju att det inte var nåt.
Vilket ståhej det blev!
Varför är du här?
Jag tar tåget till London. Det kommer när som helst.
- När kommer du tillbaka? - Jag vet inte. I morgon, tror jag.
Glöm inte middagen på fredag.
Det är vår plikt att skydda Isobel från Larry Grey.
Han försöker nog ingenting, eller vad tror ni?
Ha så trevligt.
Det blir säkert trevligt.
Det var nära ögat.
Har jag träffat er yngre son? Jag minns den äldre.
Fattas bara, efter hans utbrott förra gången.
Men Larry var förtjust i Sybil
och inte glad åt mannen som vann henne.
Låt oss hoppas att han har blivit mer förlåtande med åren.
Jag ser fram emot det och föreslår att vi inte nämner
det förra sammanträffandet.
Jag är lyckligt lottad.
Det märker jag Varia gäng du säger nåt.
Smickrare där!
Jag ska väl gå. Vi ses på fredag. Jag ser fram emot det.
Tack så mycket för teet.
Ingen orsak.
Spratt följer er ut.
Spratt verkar fortfarande ganska nere.
Tyvärr är tvekampen med Denker långtifrån slut än.
Jag vill passa på att säga
hur mycket jag uppskattar din vänlighet mot Dicky.
Jag vet att du misstycker,
vilket gör generositeten desto större. Tack.
Det är ändå för sent att stoppa det.
Hur mår prins Kuragin?
Jag har inte hört av honom på sistone. Hur så?
Jag undrar bara hur du ska hantera det
när prinsessan kommer till slut.
Tar du emot henne här?
Jag vet inte.
Shrimpie har inte funnit henne än, så jag hinner planera.
Vad är det nu, Spratt?
Beklagar att jag måste störa, särskilt nu när ni har besök.
Tyvärr måste jag säga upp mig.
Jag har nått gränsen för vad man kan stå ut med
när man utövar sitt arbete.
Jag klarar inte mer, milady.
Jag klarar inte mer.
Typiskt Spratt.
Han är lika stingslig som en bedagad skönhet.
- Menar han det, tror du? - Om han hade menat det,
hade han sagt upp sig i all stillhet och fått en bra referens.
Nej, det här är bara en demonstration av missnöje.
- Så du förlåter hans utbrott? - Hellre det än att hitta en ny butler.
Varför måste vi rusa ut?
Kom och ställ dig här.
- Jag förstår fortfarande inte. - Men snart.
Gör som jag säger, så förstår du.
- Kyss mig. - Vad?
Kyss mig. Nu.
Mary?
- Vad gör du här? - Vad tyckte ni om filmen?
Det behövs ingen teater.
Om du hade sagt åt mig att lämna dig
så hade jag gjort det. Utan fåniga lekar.
Men jag gjorde det, ofta, och du gick inte.
- Men nu går jag. - Jag vet.
Och jag önskar er båda stor lycka, Tony, det gör jag verkligen.
Jag vill inte skynda på er, men kan vi avsluta det här?
Jag har fått nog med känslosamhet från John Barrymore, och jag är hungrig.
Adjö, Mary. Och lycka till.
Jag är glad att ha iscensatt en lösning,
fast jag borde ha tänkt på det tidigare.
Enligt honom var det onödigt, men det var nödvändigt.
Lustigt. Jag känner mig ganska sorgsen.
Men inte så att jag ändrar mig.
Hon är rar, vet du.
Hon passar honom bra.
Bra. Det gläder mig.
Och nu? Ska vi äta middag nånstans?
Ja. Vi skålar för allt roligt vi haft och vad framtiden bär i skötet.
När reser du till Polen?
Jag tar tågfärjan på måndag.
Så jag jäktar runt och försöker få allt klart.
När kommer du tillbaka?
Kanske inte på ett helt år. Då är du säkert gift.
Så, är ni nöjda?
Så härligt att ha ett sånt fint ställe att komma till, Daisy.
Miss Daisy är alltid välkommen.
Jag har varit här för lite på sistone.
Du har varit upptagen med dina böcker.
Sånt kräver sin tid.
Jag ska nog sluta nu,
så att jag kan hälsa på oftare.
Gör hon rätt som slutar studera, mr Mason?
Verkligen inte!
Vill du inte träffa mig oftare?
Det vet du.
Men utbildning är makt.
Glöm inte det.
Det finns inga gränser för vad du kan åstadkomma
om du lägger ett par år på de där böckerna.
Jag håller med, mr Mason.
Det finns miljoner människor som kunde ha gjort storverk
om de bara hade haft en utbildning.
Jag tillhör dem.
Jag kunde ha gjort nåt med mitt liv om jag hade fått chansen.
Prata inte som om ert liv saknar mening, för det har det.
Men jag tror att systemet jobbar mot oss
och att de som bestämmer alltid kommer att bestämma.
Hur kan du säga det, med en ny Labourregering?
- Den håller nog inte året ut. - Nåväl,
nästa gång de får makten blir det för en längre tid,
och snart framstår en Labourregering som nåt helt naturligt.
Tycker du att jag ska fortsätta?
Verkligen!
Nu är det dags att tänka på återfärden.
- Jag tar de här. - Nej, nej.
Daisy och jag är era värdar.
- Tack. - Tack.
Så han fick en dotter genom sin sonhustru som blev änka.
Jag gillar när det som är ont vänds till nåt gott.
Har ni tänkt förklara för mr Bates varför ni var tvungen att vittna?
Han om nån skulle förstå.
Han har problem nog utan att jag ska tynga honom med mina.
Dags att åka. Vi måste vara tillbaka i god tid till mrs Crawleys middag.
Enligt mr Carson blev det problem
senast lord Mertons äldste son kom till Downton.
Hur så? Vad hände?
Alfred sa att om mr Branson inte hade varit för full att stå upp,
hade det blivit regelrätt handgemäng.
Och jag som trodde att livet på ett gods var långtråkigt.
Hoppla.
Vill verkligen mr och mrs Drewe att du tar henne hit?
Eller vill de ha henne tillbaka så småningom?
Jag tror inte det. De har helt enkelt inte råd.
- Och ingen annan gör föräldraanspråk? - Tydligen inte.
Det var därför de tog hand om henne.
Vad sa han?
Är hon dräktig?
För jag förstår inte hur det kunde ha gått till.
Nej, det är inte det.
Hon har cancer, stackarn.
Äh nej.
Jag hatar det ordet.
Hon har inte långt kvar, sa han.
Han erbjöd sig att avliva henne där och då, men jag... Jag kunde inte tillåta det.
Jag är så ledsen, pappa.
Vi är väl dumma som tar åt oss så.
Hon känner mig väl bara som den som ger henne mat.
Men likväl...
Hon får vara här, där hon känner sig hemma.
Hon vet att hon hör hemma här.
Jag antar att vi inte kan ställa in den där middagen?
Det går nog inte. Dickys söner kommer från London.
Och Atticus var med på samma tåg.
Självklart kan vi inte ställa in den.
Vi kan säga att du är sjuk.
Jag kan stanna. Jag måste inte vara med.
Det måste du nog.
Med tanke på senaste gången Larry Grey var här.
Jag bad dem att ta ner barnen tidigt.
- Hej, pappa- - Kom till mamma, älskling.
Hej, min älskling.
Vad ska jag ge för besked?
Vad gäller det?
Barnet på Drewes gård.
Det verkar idiotiskt, tycker jag.
Jag också.
Tänk om du vill starta en egen familj?
Men jag avgudar henne.
Om hon sänds till nåt hemskt barnhem, förlåter jag aldrig mig själv.
Kan du inte ge dem pengar
så att de kan behålla henne?
Mrs Drewe orkar inte med det. Det är inte bara pengarna.
Det känns lite halvhjärtat.
Gör det? Se på de här två.
Så ska jag ta henne? Pappa?
Din mor får bestämma.
Jag tycker att viska erbjuda lilla Marigold ett hem här.
Gör du verkligen det?
Då är väl saken avgjord.
Har alla gäster kommit?
Jag tror det.
Jag ska varsko mrs Patmore att det snart är dags.
Vad är det där?
Mr Carson tycker att han och jag ska köpa ett hus som investering.
Kanske använda det som gästhus eller... Eller hyra ut det.
Så märkligt.
Mr Bates och jag pratade om att göra nåt liknande.
Vi börjar väl alla tänka på en annorlunda framtid
vare sig vi vill eller inte.
Häromdagen var mr Drewe vid stationen
när lady Mary och jag väntade på Londontåget.
Ja?
Sen anlände hennes nåd och lady Edith och han klev in i deras vagn.
Han lyfte ut deras väskor, men sen stannade han där inne.
I första klass?
Att han hade råd med det.
När tåget rullade iväg tyckte jag nästan att han hade ett barn i knäet.
- Jag kanske såg fel. - Anna.
Du borde inte spekulera om såna saker.
Barnet är i trygghet,
det är älskat,
och det är det enda viktiga.
Jag har hört om Ediths plan. Så fint gjort av henne.
Jag tycker att det är rena dårskapen.
Men Cora verkar vara nöjd.
Vad för en idé?
Edith tar ett moderlöst barn och ger det ett hem här.
Ett föräldralöst barn
kan vara ett rätt stort hinder för en ogift kvinna.
Du menar att en friare inte vill ta hand om barnet?
Jag skulle inte vilja det.
Rose, har du skrivit till din mor om mr Aldridge?
- Ja. - Kommer hon att samtycka?
Var inte så ogillande, snälla tant Violet.
Vi vet båda att skilda religioner kan vara ett stort hinder.
Alldeles riktigt.
Hur skulle ni uppfostra era barn?
Barn? När hände det?
Jag talar hypotetiskt. Faktum är att de flesta spruckna äktenskap
misslyckas av just den anledningen. Oöverstigliga skillnader.
Eller så drar de inte jämnt.
Jag håller med Larry.
Det är vanligen mer än det.
Det kan vara olika tro,
olika nationalitet,
eller stor åldersskillnad.
Till slut kommer de inte överens.
Jag förstår inte vad du syftar på.
Du tänker gifta dig med mrs Crawley här?
Hon verkar mycket trevlig, och jag önskar er all lycka.
Tack.
Det hindrar inte att jag ser
att den stora skillnaden i klass och bakgrund
kan bli er olycka.
Vad sa du?
Bara att mrs Crawley, en trevlig medelklasskvinna
utan adlig härstamning eller pengar
förväntas fylla vår mors skor som en av countyts första damer.
Kommer hon att klara det?
Eller blir hennes oundvikliga misslyckande
en källa till olycka för dem båda?
Vet du att mrs Crawleys avlidne son var min arvinge?
Vad bevisar det? Alla har avlägsna kusiner som är lite underliga.
Hur vågar du?
Går du frivilligt?
Jag fick be om ursäkt för ditt uppträdande senast du var här.
Det är tröttsamt att behöva göra det igen.
Jag vet att ni väljer märkliga giftermålspartner här i familjen.
Ni har redan en chaufför och snart en jude också, men ändå...
Gå härifrån, din jävla knöl!
Plötsligt har vi råkat in i ett främmande tungomål.
Om det är så du känner.
Jag beklagar Toms ordval, men han talar för oss alla.
Adjö då, lady Grantham.
Tack för en förtjusande kväll.
Vad väntade du dig?
Att bli välkomnad med öppna armar?
Kallade han honom det?
- Ja, helt öppet. - Snälla mr Molesley.
Han gjorde rätt som sa det.
Det är möjligt, men jag undanber mig ovårdat språk inför tjänsteflickorna.
Jag tycker synd om mrs Crawley. Varför skulle de förödmjuka henne?
De åker hem tidigt.
Inte att undra på.
Mr Molesley, vad gör ni här nere? Ni skvallrar väl inte?
Nej, nej, mr Carson.
Kors, vilken kväll. Den glömmer vi inte i första taget.
Låt oss minnas den av två skäl.
Ett dåligt och ett gott.
- Vilket är det goda? - Jag hoppas att det är gott.
- Jag lyssnar. - Det slår mig
att vi redan är tvingade att försvara oss.
- Ja. - Låt oss skaffa ett verkligt skäl.
Om du känner att du vågar det.
Jag ger dig inget svar förrän du frågar ordentligt.
- Måste jag böja knä? - Givetvis!
Men du behöver inte bli knästående länge.
Rose,
älskade Rose,
vill du gifta dig med mig?
- Du kan resa dig nu. - Men säg då.
Vi måste vara allvarliga.
Vi har ju inte känt varandra så länge, och de har rätt i
- att det måste bli problem. - Men som jag ser det
vet vi att vi kommer att gifta oss till slut.
Och vi vet att vi passar ihop.
Ja, jag antar det.
Det är allt jag behöver höra.
Jag ringer i morgon så beslutar vi vem som talar om vad till vem.
Älskling!
Jag väntar i bilen, men ta så lång tid du vill.
Vi kommer att skratta åt det här.
Ju förr, desto bättre.
- God natt. - God natt.
Låt inte det här ändra ditt beslut.
Jag kan inte prata om det i kväll, inte på ett bra tag.
Rose och hennes fästman kommer säkert
att stjäla all uppmärksamhet vad gäller bröllop.
Säg inte så.
Pappa!
Larry har suttit i bilen sen han gick ut.
Jag kommer strax.
Jag säger god natt till mrs Crawley.
God natt.
Var inte arg på Larry.
Han stod sin mor nära
och hatar tanken på en ersättare. Det gör de båda.
Du behöver inte påminna mig.
Pojkarna brås på sin mor på alla sätt.
Jag sover i toalettrummet i natt.
Jag är inte arg, jag vill bara ha henne hos mig.
Stanna här.
Saken är att...
Jag tror knappt att hon överlever natten. Jag vill att hon är trygg.
Lägg henne här mellan oss,
så vet hon att hon har nån som älskar henne nära sig.
Omgiven av två människor som älskar henne och varandra.
Jag hoppas att jag kan säga detsamma när det är min tur.